Okej, det räcker. Det räcker!
- Vet någon sångens taktart? - Fyra fjärdedelstakt.
Ingen? Det är fyra fjärdedelstakt.
Kom igen. Ni lärde er taktarter förra veckan.
Ni blir aldrig mer än en omusikalisk skock...
Vill du ha fyra fjärdedelstakt? Då ska du få det!
- Sluta. Sluta! - Fröken slog mig med linjalen.
Linjalen blev röd och fröken låg död Nu är hon inte fröken mer.
Hej, Stet. Någon såg din morsa med ett skinhead.
- Håll käften, Curly. - Dejtar inte hon bara mexikaner?
La cucaracha...
Snacka aldrig skit om min morsa, Jimmy!
- Titta var du går, grabben. - Dra åt helvete! Jag tänkte väl det.
- Vakna. Vakna, mamma! - Vad är det?
Du lovade att inte göra såhär längre.
När blev klockan så mycket?
Här.
Vad hände? Har du inte varit på jobbet?
Jag vet inte ens var du jobbar.
- Det är en restaurang, har jag sagt. - Så du är servitris?
Nej, jag är djurskötare.
Vad-hon-nu-heter ringde.
Rektor Steel vill träffa mig igen. Vad är det den här gången?
Fler bråk? Har du skolkat igen? Stet?
- Vi är en minut sena. - Tre minuter. Din klocka går efter.
- Varför ska vi sjunga här? - Det vanliga. Vi provar ny musik.
Och har uttagningar. Se det som en repetition.
Samlas här. Fokusera. Slagfältet är oviktigt.
Paul, har du sett Stet? Han skulle komma till mig.
- Vad har han gjort nu? - Vill du verkligen veta det?
- Han ska gå på konserten. - Vi ska inte belöna dåligt uppförande.
Det här är annorlunda.
Minns du att jag berättade om ungarna som övar sång och turnerar?
Var uppmärksam nu, Stet.
Herr Carvelle? Patricia Steel.
Tack för att ni kom till vår skola. Jag har sett fram emot det länge.
- Ni är väldigt ihärdig. - Kanske det. Ursäkta mig.
Med oss idag har vi en av världens bästa ungdomskörer.
Dirigent är den store Anton Carvelle.
En applåd för den nationella pojkkören.
Stet. Stet.
- Den låg på golvet. Är den er? - Följ med mig.
Ta dig inte ton. Se dem i ögonen och ge dem ett fast handslag.
- Man får bara ett första intryck. - Vad pratar ni om?
Det är uttagningar, Stet. Du ska provsjunga. De är här för din skull.
Stanna här.
Herr Carvelle, här är pojken jag berättade om. Hans röst är otrolig.
- Först vill jag höra om hans skolning. - Drake, vi lyssnar på honom.
- Jag har inte tid. - Visst. Stet, om du börjar...
Hej, det är Debbie. Ni vet hur ni lämnar ett meddelande till oss.
Det är din mamma. Hon har varit med om en olycka.
Jag är ledsen, Stet.
Allt kommer att ordna sig.
Alla fadern för till mig tar jag emot. Jag nekar inte de som har tron.
Vill du verkligen inte gå dit bort?
Okej.
Ni måste vara herr Owens.
Stet.
- Er advokats namn fanns i hans akt. - Jag hjälpte till med försörjningen.
- Har ni inte träffat honom på tolv år? - Det var för länge sedan.
Jag kände henne knappt, men gjorde det rätta för pojkens skull.
När det gäller vårdnaden...
Jag har redan familj. Jag var gift när vi träffades. Det förstår ni.
Jag nekar inte faderskapet...
- Det bästa för honom vore fosterhem. - Det tycker inte jag, herr Owens.
- Stet har talang, musikalisk talang. - Vad pratar ni om?
Ni vill inte vara inblandad i hans liv
- men det finns andra ställen för honom än fosterhem.
Det finns en privatskola på östkusten. Jag vet inte hur han ska komma in
- men han kan få ett bättre liv. - Det kan spara tid åt er.
Ni slipper bli avslöjad. Det är bara ett förslag.
Hej, älskling, det är jag. Du...
Mitt flyg blev inställt. Ja, det är nog en storm i Mellanvästern.
Nej, jag kommer imorgon. Jag kommer till New York på eftermiddagen.
Hälsa tjejerna att jag älskar dem. Vi hörs senare. Hej då.
- Är det familjen du redan har? - Ja.
Du kan väl sjunga?
Ess. Gnisslet i skon.
Ni får förstå att mötet var oplanerat och herr Carvelle är en upptagen man.
Jag med, faktiskt.
Okej. Börja, Stet.
Odessa. Jag minns. Du stack ifrån mig.
Det var första gången.
Har jag rätt?
Sjung. Sjung vad som helst.
Oj. Tack, Stet. Kan du gå ut och ge oss en minut?
Oj, oj.
- Nå? - Nej.
Han sjunger bättre än halva skolan.
Han har varken viljan eller disciplinen för skolan.
Han vet inte när han ska andas.
Att tekniken är ofullkomlig är väntat.
Det finns flera faktorer, som schemat. Vi är inne på höstterminen.
Vi tar bara in nya elever vid vissa tider på året.
Han är för gammal. Pojkarna här har fått åratal av rigorös skolning.
- Och de spelar andrainstrument. - Så lär honom något.
Herr Owens, det här är landets främsta pojkkörskola.
Eleverna sjunger med hyllade orkestrar och turnérar världen över.
- Hur mycket? - Tror ni att ni kan muta er in?
Sådan är världen, min herre.
Så fungerar det inte här.
Det här är hela det första årets avgift, plus lite extra.
Se det som en donation.
Du är inne, allt är klart. Du får tak över huvudet, mat och fickpengar.
Och jag åker hem nu.
Du skulle väl åka hem först imorgon?
Du är smart, det går bra för dig.
Du börjar i nybörjarkursen. Det är vanlig skola, sedan sånglektioner.
Ingen kommer sent eller oförberedd. Du ska öva tio timmar i veckan själv.
Du har mycket att ta igen. Här är det.
Här sover du. Klockan ringer vid sex, frukosten är vid halv sju.
Det är lektion vid sju. Du ska alltid ha uniform, utom på helgerna.
Middagen är vid sex. Du ska få göra dig hemmastadd.
Du, Stet.
Det kommer att gå bra.
Ta den till banken omgående och upprätta akten Stetson Tate.
Tanken på att sälja intagningar är så härligt amerikansk.
Här är det, New York. Vi fick det inte.
Öppna inte min post. "Julkonsert, lång process, hård konkurrens."
- Vilka förlorade vi mot? - Det är bara politik.
- Nej, vi var bara inte bra nog. - Det var lite väl hårt.
Vi är bra nog, men han struntar i att vinna.
Det måste vara plågsamt, att vänta på någons pension.
Ja.
Jag hörde att det skulle komma någon ny. Vi är visst rumskamrater.
Rafael Abrams, jag kallas Raffi.
- Stet. - Stet som i Stetson?
- Bara Stet. - Okej, "bara Stet".
Jag hinner inte prata, jag är sen. Känn dig som hemma, såklart.
Låna vilka noter du vill.
Stetson, råkar du ha använt min ljudanläggning?
På väg till lektionen hörde jag "Parsifal" på hög volym härifrån.
"Känn dig som hemma", sa du väl?
- Det är en dyrgrip, ingen leksak. - Jag bryr mig inte.
Okej, jag förstår. Rör den aldrig igen.
- Jag är där varje sommar. - Oj. När turnerar ni i en ny stad?
- Hej, jag heter Fernando. - Stet.
Stet.
Okej. Kodalys bok i musikteori och Martinis i sångteknik.
Vi är redan sex kapitel in, så du får läsa ikapp.
Okej, alla samlas vid pianot.
Vi börjar med intervall. Beredda?
Sjung tonikan. Gå upp en kvint.
Gå ned en liten ters. Gå upp en ren kvart.
Gå ned en stor sekund.
Gå tillbaka till tonikan.
Hörni.
Sjung ett durackord.
Jag tar det. Jag tar det.
Hallå?
Varifrån var det?
Ett 609-nummer. De sa ingenting. Vet du var det är?
609? Nej, kolla upp det. Det var nog en av dina hemliga beundrare.
- Devon, kan jag få ett chips? - Nej. Raffi, sätt på filmen.
- Köp egna, Andre. - Har någon pengar?
Nä, lägg av!
Schyst!
Han betyder trubbel.
Sluta. Det är något som inte stämmer.
Börja från den elfte takten.
- Vad är fel? - Sjung den tredje takten. Bara du, Stet.
Den tredje takten. Sjung den.
Den står på pappret, mellan den andra och fjärde takten.
Det ordnar sig. Vi börjar om.
- Han kan inte läsa noter. - Lär honom det, då.
- Jag lär honom inte grunderna. - Ge dig, han har talang.
- Han blir till en stjärna, som Devon. - Stet är ingen Devon.
- Ställ honom längst bak och gå vidare. - Hur mycket ska jag kompromissa?
- Mycket.
Jag gör det varje dag. Jag har styrelsen, budgeten och er att hantera.
Era egon, era krav, akustiken. Ingenting är perfekt eller rätt.
Jag skulle ha tagit jobbet i Harrison, det var så fina ridmarker där.
Flickor som mockar i stallet, det var så...
Gå din väg.
Okej, då börjar vi.
Vi sjunger Tallis "Spem in alium", komponerad kring 1570.
En 40-stämmig motett, i ett antifoniskt arrangemang.
- Vi tackar herrarna för hjälpen. - Herr Drake?
"Spem in alium nunquam habui praeter in te."
- "Vi sätter allt vårt hopp till Dig." - Det är viktigt.
Jag hoppas inte på någon annan än Dig.
Öppningstemat går i A och börjar i dur. Så enkelt.
Förstasopranerna. Bara första frasen.
Nej, inget vibrato.
Jag vill ha ett rent ljud. Så enkelt är det. Ta om det.
Andrakören, stäm in.
Lyssna på varandra.
Barytoner, smält in.
Och basarna.
Såja. Det är så enkelt.
Håll ut tonerna.
Fint.
Just så.
Fortsätt så.
Försiktigt. Lyssna på altarna.
Och bygg upp det.
Vackert.
Du, du, du och du.
Nu.
Hör ni? Det är en cirkel.
Fyrtio röster i en cirkel. Nu.
Det går från grupp till grupp. Ser ni hur det vandrar?
Där är det! Nord till syd! Öst till väst!
Det är ett kors. Ett krucifix.
Det är en kyrka.
Ser ni inte, idioter? Det är ett kors, ett krucifix, och jag är Jesus Kristus!
Kan du inte bättre?
- Jag kom med! - Menar du allvar?
Den turnerande kören. Vi ska åka till Japan.
Century Hall i Tokyo. 300 sittplatser. Ett bra rum med bra akustik.
Vad gör japanerna av er om ni sjunger falskt?
- Sushi. - Sushi, det stämmer.
Vad vackert.
Alla här sjunger bra, men Devon är bäst.
- Lär mig att läsa noter. - Jag? Vad vinner jag på det?
Det finns tolv tonarter. Den enklaste skalan är durskalan, jonisk skala.
Det finns olika notvärden. Helnoter, halvnoter, kvartsnoter, åttondelar.
De talar om längd och varaktighet.
De visar också taktens längd, så man vet hur långa taktslagen är.
Berätta mer.
- Dur. Dur igen. - Bra. Och det här?
- Och det här? - Moll. Moll.
- Och det här? - Plusackord.
- Dominantsjua. - I första omvändningen.
Vi ska öva på uttalet. Vi måste sjunga som en enhet, ett lag.
Titta på den mitt emot, på er lagkamrat.
Vi sjunger "Niska Banja". Matcha varenda stavelse. Beredda?
Stå rak i ryggen.
Sluta, grabbar. Pressa upp boken med andningen, inte magen.
Stet, sjung inte i halsen. Det låter som att du har en groda i den.
Ta luft från magen, ända nere ifrån diafragman.
Försök igen, ensam.
Hallå? Talar ni engelska?
Jag vill tala med herr Carvelle, tack.
Carvelle. C, A, R...
- Hallå? - Wooly här. Har ni sett några hundar?
Du ringer väl inte om hundar? Vad gäller det?
Jag vet vem som tar oss till New York. Stet Tate.
Han gör stora framsteg. Han kan gå hela vägen. Vi har en chans i år.
- Något mer? - Nej.
Då lägger vi på, så att jag kan somna om.
Önska något. Önska något. Önska något. Önska något.
Grattis på födelsedagen. Önskade du dig en pojkvän igen?
Titta, här kommer presenterna. Ska du öppna dem?
- Hej, Stet. - Hej.
Hej, Andre. Titta där!
Konichi wa.
- Hur var det i Japan? - Otroligt. Vi var som rockstjärnor.
Fulla hus, japanska tjejer, autografer. Det var galet.
Jag längtar till nästa turné. Vi ses, Stetson.
Okej, färdigpratat. Gå till era platser. Herr Carvelle.
Herr Wooly. Mina herrar, vi börjar med diktering.
Ni minns Mendelssohns "Denn er hat...". Lyssna här.
Minns ni den? Lyssna nu.
- Vad är skillnaden? - Kan ni spela det igen?
- Ni bytte till moll. - Det finns hopp för dig, Raffi.
- Ni tog bort en ton också. - Sa någon något?
- Ni bytte till moll och tog bort en ton. - Gjorde jag? Är du i träningskören?
Du är inte med i turnékören och hörde något 40 andra missade?
Var det någon mer som tyckte att jag tog bort en ton? Räck upp handen.
Om ni inte hörde att jag tog bort en ton, räck upp handen.
- Tror du ändå att jag tog bort en ton? - Ja, sir. Sexan i näst sista ackordet.
Sexan i näst sista ackordet?
Han har rätt. Tur att någon var vaken idag.
Vi åker till gallerian om fem minuter. Stet, ska du med? Skynda på.
Film, godis, tjejer, dumheter. Er framtid väntar i gallerian. Fem minuter.
Fem minuter, allihop.
Jag hatar er!
Hildegard von Bingen. Det låter påhittat, men nej.
Alla känner till namnet. Vi pratar om musiken.
- Känner du till någon annan? - Mötet är redan för långt. Det räcker!
Nej. Vad sägs om att ta med Stet i den turnerande kören?
Vad sägs om en riktig pianostämmare? De stämmer ur sig.
- Han lär sig snabbare där. - Omöjligt. Han måste gå ut femman.
Han behöver Carvelle som sånglärare.
Är det här en sångarakademi eller ett katthem?
Han har rösten. Med honom kan vi sjunga var som helst.
Är han så bra? Carvelle? Vi får lyssna på honom.
Håll koll på vader och ben. Jättebra. Jättebra.
Det är svårare än att sjunga, va? Jättefint.
Okej, vi tar fem minuters rast. Drick lite vatten och vila.
Stet.
Stet, vi vill höra dig sjunga.
- Det du sjunger på Woolys lektioner. - Kanske Sankt Matteus-arian?
- Får jag sjunga "Pie Jesu"? - Var har du lärt dig den?
- Jag har lärt mig den, bara. - Okej, ta den, då.
Oj. Du har gått så långt så fort. Jag är glad att du är här på skolan.
- Carvelle. - Vad är det?
Jag förstår inte. Jag vet att du hör vad jag hör.
Uppträdandet är problemet. Rösten räcker inte.
Till vad? Han är bra nog för turnékören, det har du alltid vetat.
Ge honom en provsjungning, som han kan förbereda sig för på jullovet.
Okej?
Mina föräldrar är alltid sena.
- God jul, killar. - Vi ses, Andre.
Provsjungingsnoter för turnékören. Du får slita hårt över julen.
- De låser snart, hämtar någon dig? - Ja, min pappa kommer snart.
Fokusera på Faure och Britten, det blir någon av dem.
O my deare hert, young Jesu sweit.
Prepare thy creddil in my spreit.
Hallå!
Välkomna tillbaka. God Jul. Glad Channukkah.
Glad Kwanza. Gott nytt år och så.
Det här är del ett av provsjungingen till turnékören.
Ta en och skicka vidare.
Ni har en timme på er till det skriftliga.
Klara, färdiga, gå.
Le, hörni. Det är ingen begravning.
Vi har bara två lediga platser i turnékören, därför har vi uttagningar.
Stet, vi börjar med dig och Fernando.
Vad sägs om...
...Brittens "Balulalow"?
- Vill du ha lite vatten? - Det behövs inte.
Fernando.
Titta rakt fram, inte på mig. Titta framåt.
Hur känns det? Ljust, va?
Sjung nu.
Sjung, sa jag.
Fel. Inte ur halsen, från diafragman. Allt ljud ska komma därifrån.
Fortsätt sjunga. Sjung ut.
Ta ned handen. Klarar du av scenens hetta? Klarar du två timmar av det?
Se på mig.
Se på mig, sa jag. Hur vågar du slösa bort din talang?
Fortsätt sjunga. Hur kan jag ta dig på allvar?
Du respekterar varken mig eller skolan.
Raffis stereo.
Godisautomaten. Fönstret du hade sönder. Hånen.
Du behöver inte anstränga dig så. Du behöver bara sluta. Sluta, bara.
- Jag tänker inte sluta. - Jo, självklart. Sluta är allt du kan.
- Jag bättrar mig. Jag slutar inte. - Du ville inte ha det här.
Vet du varför? Musiken betyder ingenting för dig.
Du måste verkligen vilja det här.
Det gör jag.
Behöver du en kompis?
Grattis. Välkommen till eliten.
Du har en bra röst.
Varför är du så dyster? Lugn, du vänjer dig vid turnerandet.
Lokaler med 1000-2000 platser. Alla människor.
Det spelar ingen roll. Du ser dem inte. Jag står där fram, ni stöttar mig.
Då är vi bäst.
Ett, två, tre. Ett, två, tre.
Tappa inte takten. Höga knän.
- Jag visste inte att du var här. - Ni ville träffa mig.
Rachmaninov var 20 när han komponerade det.
20. Bara några år äldre än du.
- Jag visste inte att ni spelade så bra. - Jag lärde mig den när jag var 13.
Jag spelade den bättre då än nu.
Jag ändrar grupperingen. Andre har problem.
Du får ta hans plats. Första raden, tredje från höger.
Jag märker att du är nervös.
Jag är inte religiös av mig men heligare än så här blir det inte.
En samling människor som känner samma sak.
De flesta är främlingar, men ni förenar dem.
Ni ger dem er röst. Andligare blir det inte.
Helt plant. Du ska vara rak. Fötterna.
Älskling, vad vet du om den nationella pojkkören?
Vi fick fyra biljetter till deras konsert i New Haven.
- Vem har skickat dem? - Det är nog marknadsföring.
Vi kan väl gå? Det är på Yale. Jag har inte varit där sedan återföreningen.
- När gjorde vi något som familj sist? - Tjejerna gillar inte klassisk musik.
- Jag älskar körer. - Vi vet inte vem som skickade dem.
Det vore kul. Eller hur, hörni? Vi kan klä upp oss.
Ja? Hallå? Va?
Förkylning, feber. Han är snart frisk.
- Kan han sjunga på konserten idag? - Han är vår solist.
Idag är han inte det.
Vi ställer in. Hellre det än att det blir fel.
Vi behöver inte ställa in, vi har en ersättare.
Ursäkta att jag stör. Konserten är vid tre, alla ska vara i lobbyn vid ett.
Stet, Devon är sjuk. Du ersätter honom.
Titta på andra satsen, sidan 25. Lycka till.
- Jösses, Stet. Ditt första solo. - Du ersätter Devon. Devon.
- Vilken sång? - Queen Anne-arian.
- Stetson, musiken är jättesvår. - Håll tyst. Han kan den.
Är allt bra med dig? Är det konserten?
Det är en stor konsert för alla er och för oss som har sett er växa i år.
Var inte nervösa, ni vet vad ni gör.
Kom igen, Stet. Du klarar det.
Träblåset är bra. Fiolerna. Hälften spelar för högt, hälften för lågt.
Det är ingen jäkla cirkus.
Fem minuter. Herr Carvelle, jag kan inte.
Det är för sent för det. Händel hatade sångare också. Ta ett djupt andetag.
- Maestro, Stet Tate. Maestro Molino. - Är han solisten?
Schyst. Vi ses på scen.
- Dirigerar ni inte? - Får du problem, så följ maestron.
Mina damer och herrar, den nationella pojkkören.
Han har inte noterna.
(Lugn.)
(Se på hans ögon.)
Ge mig dem.
Om du måste fuska, så fuska bättre.
- Stod ni längst fram? - Du! Hit med kardan!
- Vad tyckte du? - De var jättebra. Vad vill ni äta?
- Kinamat. - Här eller i stan?
Följ med mig.
Tyckte du om konserten, Devon?
- Du klarade dig bra. - Spöa honom!
Nej, det tänker jag inte göra. Rör jag dig, så sparkar de ut mig.
Justine.
Ja. Menar ni allvar?
Det här är riktigt illa eller riktigt bra.
- New York. - Påskkonserten.
- I år? Vad står på programmet? - "Messias".
Det toppar Wiens pojkkör. Nu kan vi visa dem.
- Den har inget solo. Det är julmusik. - Förr sjöngs den vid påsk också.
- Vad spelar det för roll? - "Messias" går hem hos folket.
- Solot, då? - Vi skriver en ny solostämma.
Det gjorde alla då. Vi behåller tonarten och går upp till höga D.
- Jag gör det. Jag skriver den. - Kommer någon upp till höga D?
- Devon eller Stet. - Devon. Stet slutar.
Hans pappa skickar honom till ett internat i Schweiz.
Flygresan tar nio timmar. Du fick fönsterplatsen.
Försök att sova lite.
Jag vet att det är en förändring, men det är bäst så.
Stanna där du är, Stet.
- Kom. Nu. - Hörde ni inte? Han följer inte med.
- Han är min son. - Jag vet. Er hemlige son.
- Ni skickade biljetterna, va? - Ja, till alla föräldrar.
De flesta av dem bryr sig om sitt barns bästa.
Det är mycket enkelt, herr Owens. Jag fortsätter att undervisa er son.
Då fortsätter jag att behålla er hemlighet.
Okej, ta ett och skicka runt bland vännerna.
Låt er inte luras av hur enkelt det ser ut.
Det kan vara er största utmaning någonsin.
Se inte så rädda ut.
- Vad är det här? - Er värsta mardröm. Sjung efter mig.
En gång till.
Och...
Och nu, mina herrar, tonen på pappret.
Höga D.
Inte ens nära. Den som tar den först sjunger solo i New York.
Kom ihåg att Händel gillade stor musik.
Publikfrieri. Ni måste sjunga ut
-över och genom orkestern.
Okej. Och så en oktav upp.
När det kommer, så undvik det inte.
Lägg allting ni är i det. Varenda del av ert liv.
- Hur fick du tag på det här? - Sekreteraren har nyckel till arkivet.
- Hon är ute idag. - Underkänt. Avstängning.
- Han har till och med blivit gripen. - Det går visst i familjen.
Hämta ett USB-minne.
Devon, börja när du vill.
- Såja. Höga D. Bra gjort. - Pojkar, en applåd för Devon.
Jag visste att du kunde.
Killar, han kommer!
Slagsmål! Slagsmål! Slagsmål!
Sluta, Stet! Sluta!
Du kan gå hem nu, Abby. Tack.
Imorgon bitti klockan åtta, precis här.
Förstått? Är det förstått?
- Vad är det? - De sparkar ut mig. Det är Devons fel.
Det spelar ingen roll vems felet är. Nu har jag en röst mindre i New York.
- Förstörde jag era planer? - Va? Vem tror du att du talar med?
- Vet du inte vad konserten betyder? - För er.
Din gåva räcker inte för att du ska få stanna. Gå till ditt rum.
- Det blir förhör imorgon. Börja packa. - Jag stannar inte för att bli utslängd.
Om du flyr så kommer det att förfölja dig.
- Vad pratar ni om? - Dig! Dig! Jag pratar om dig!
Vill du höra om mig? Jag var några år äldre än du när jag fick chansen.
Jag gick på Juliard. Jag ville spela piano, men läraren underkände mig.
Han sa att jag, citat: "Hade brist på talang".
- Det var allt. Jag var ute. - Stack ni bara?
Jag slog honom först, sedan stack jag.
Jag slog honom för att han hade rätt.
Men du har talangen.
Du har den nu och du slösar bort den. Du är en slyngel.
Klockan tickar, grabben.
Det gör din med, gubbe.
Ja, Stet. Kom in, bara.
Sätt dig där.
Okej, vi får det överstökat. Ingen av oss vill vara här.
Alla känner till fallet. Innan vi dömer
-har du rätt att tilltala kommittén, Stet.
Det betyder att du får prata. Vad du än vill säga.
Jag vet att jag gjorde fel.
Jag gör inte om det. Jag vill stanna.
Jag menade inte det jag sa, herr Carvelle. Snälla, sparka inte ut mig.
Jag förstår dig, men man får inte slåss i skolan.
Jag har gjort undantag för din skull förr, men chanserna tar slut.
Var snäll och vänta utanför.
Motvilligt rekommenderar jag omedelbar relegering.
Vi röstar. Vilka är för?
Du med, Anton?
Det skadar kören, men Devon och Stet måste statuera exempel.
- Devon? Vad har Devon gjort? - Han stal Stets personakt.
Han cirkulerade Stets mors förbrytarbild. Det var grymhet.
Vi klarar oss bättre utan bägge två.
Det går inte att jämföra med Stets beteende. Minns ni alla gånger...
Drake, tyst nu. Vi tror att vi känner pojkarna och vet hur de mår.
Men vi vet inte ett jäkla dugg. Vi har glömt hur det var att vara dem.
Jag vill tillägga att jag i eget intresse eldade på rivaliteten dem emellan.
Därför tänker jag avgå som ledare för pojkkören.
Jag tar ledigt från och med idag.
- Va? Är det ett trick? Menar du allvar? - Mer än någonsin.
- Lysande. Ska jag bära era väskor? - Nej. Carvelle, ni får inte sluta.
Lugna er. Lugna er. Lugna er!
Lugna er! Nu räcker det!
Om fyra veckor har vi skolans största konsert någonsin.
Utan Stet, Devon och Carvelle trattar vi på ändan inför hela världen.
Okej, Stet och Devon får stanna på skolan.
De får kvarsittning varenda lördag
- men du får inte pissa bort chansen. - Titta på mig när jag pratar med dig.
Tack.
Ni ska ta Händels gudomliga musik och krossa konkurrenterna.
Änglar ska stiga ned i katedralen. Folk ska gråta.
Du och dina pojkar ska få de målade glasfönstren att splittras.
Ta all tid ni behöver.
Rulla på axlarna. Rulla och vrid.
Jag vill se era kroppar röra sig.
Bakåt, bakåt, bakåt. Och så byter vi. Framåt.
Och så upp och ned.
Jag trodde aldrig att vi skulle ses igen.
Vilda hästar kunde inte hålla mig borta.
Det går bra för dig, Stet. Fortsätt bara nu.
- Förstått? - Ja, frun.
Du har inte fyllt i solisten. Vill du höra min åsikt?
Ja, berätta.
Både Stet och Devon har träffat höga D, men vi kan inte chansa idag.
Stet är instinktiv, Devon analytisk. Han begår inga misstag.
Det vet vi båda två.
Jag vet att ni vet det, men jag säger det ändå.
De flesta av er får ett, två eller max två och ett halvt år...
...och er gåva, er gåvas mysterium...
En morgon är den borta.
Vissa blir altar, andra barytoner. Vissa blir tandläkare.
Läkare.
Vad som än händer så får ni fler gåvor.
Det viktigaste är att när gåvorna dyker upp, så vårda dem
-som ni har vårdat den här.
När ni går upp till katedralen, så stanna upp en stund.
Se er om kring och känn var ni är.
Det här handlar inte om Händel, utan om musiken.
Det handlar om er.
Det är 50 minuter av era liv.
Hylla er själva.
Det är dags. Bryt ett ben.
Håll masken. Slå dem med häpnad.
Glöm inte att le. Knocka dem.
Du. Vad är det?
Det är något jag måste berätta.
Grattis.
Du är i målbrottet. Du börjar bli vuxen.
Hur är det?
Jag visste att rösten skulle förändras, men inte än.
Det händer oss alla. Du vill väl inte vara barn för alltid?
Hur stor är chansen att en bra sopran blir en bra alt?
Du sjunger aldrig som förr.
Den rösten och den klangen...
Den får man inte behålla. Man lånar den, sedan går den vidare.
Varför alla lektioner och allt slit om jag ändå förlorar rösten?
Lektionerna är poängen.
Jag undrar vad det blir av honom.
Ett rekommendationsbrev från dig öppnar många dörrar.
Jag skriver inte rekommendationsbrev, Drake.
Försök, för en gångs skull.
Vi ger dem ett liv här, inte en karriär.
Stet, kom in.
Jag har något åt dig. New York-konserten.
- En grovmix, den kom idag. - Vad kul.
Så du lämnar oss? Du måste inte, vi sparkar inte ut dig.
Du kan stanna som alt.
Jag önskar att jag kunde, men jag skickas till en annan skola.
Det här är också till dig.
Tack.
Gå nu.
Till den det vederbör: Stet Tate är den bäste elev jag någonsin undervisat.
- Ha en bra sommar. Har ni sett Stet? - Ja, han är där uppe.
Hej, Stet. Är du klar? Kommer någon och hämtar dig?
Nej. Jag tar tåget till kollo. Sedan går jag i skolan utomlands.
- Det är okej. Jag klarar mig. - Jag vet.
- Dåså. Lycka till. - Tack.
- Ha en bra sommar. - Detsamma.
Herr Carvelle.
Iväg med dig. Stick.
Hej.
Jag heter Sally.
Stet, ska jag ta den?
Jag har en fråga till dig.
Vi har hittat en bra skola i New York. Skulle du vilja bo hos oss?